Subtitles by sub.Trader subscene.com
Hva er anklagedes navn?
Dr. William Chester Minor. Kirurg i USAs hær, pensjonert.
Dr. Minor kom til landet for å søke asyl.
I sitt hjemland, USA, ble han forfulgt av en mann -
- som var blitt hyret til å torturere og drepe ham.
Den skjebnesvangre natten 17. februar våknet anklagede brått.
Han visste straks at han var blitt funnet.
At hans forfølger, Declan Reilly, befant seg i hans hjem.
Dr. Minor grep sin tjenesterevolver og løp etter ham.
Fenier!
På gaten så han en mann løpe bort.
Hjelp! Hjelp!
Hjelp!
Eliza! Lukk opp!
I mørket klarte han ikke å skjelne mellom -
- sin overfallsmann og uskyldige George Merrett.
Eliza.
- Stans! - Det er ikke fenieren!
Det er ikke fenieren?
Unnskyld! Unnskyld!
Nei!
Deres nåde, dr. Minor skjøt feil mann.
Jaså. Så det var ikke meningen.
Da bør retten kanskje unnskylde og løslate den gode doktoren.
Deres nåde!
Declan Reilly er navnet hans.
Han er brennemerket på venstre kinn.
Han kommer om natten, i følge med flere.
- De huserer i boligen min! - Jeg tror Dem ikke.
Retten tror Dem ikke.
Stille.
Ro i retten! Stille.
Stille. Stille! Stille.
Vi i juryen finner at dr. William Chester Minor -
- ikke er skyldig i overlagt mord på George Merrett.
- Stille! Stille! - For han er sinnssyk.
- Jeg er ikke sinnssyk. - Stille!
William Chester Minor.
Retten dømmer Dem til forvaring på Broadmoor asyl -
- til det behager Hennes Majestet å løslate Dem.
Stille!
Løp! Løp!
Fordømt og forbannet!
- Én gang til, og du er ute. - Harold.
- Jeg må på banen, far. - Om et øyeblikk.
Pass deg for lange sideløp. Kommer gorillaen, så spill frem på banen.
- Og prøv å ta imot rent. - Javel.
Harold, angående ordvalget ditt...
- Javel. - Bra. Inn med deg!
- Jeg snakket med ham. - Ja, jeg så det.
Det er en fryktelig historie i avisen om et skuddrap i Lambeth.
En amerikansk offiser skjøt, og enken står igjen med seks barn.
Jeg så det.
Jeg vet ikke hva jeg skulle gjort, James, hvis du ble revet bort.
Ja!
Sånn! Sånn!
Ja! Ja!
Sånn, dere blodfylte muldyr!
- Nå er det ut. - Er "blodfylte" så ille?
Jeg vil si at jeg har både leksikal og strukturell viten -
- om indoeuropeiske og syrisk-arabiske språk.
Jeg har skrevet en avhandling om bøyning av tyske verb.
Mr. Murray, jeg ser at De ikke har noen universitetsgrad.
Nei. Ingen universitetsgrad. Jeg er autodidakt. Selvlært.
Jeg kjenner ordet. Skolegang?
Jeg sluttet da jeg var 14 for å forsørge meg.
- Freddie, det er litt vel mye. - Litt mye. Ja.
Vi, de opphøyde representanter fra Oxford University Press, -
- har forsøkt å skrive denne ordboken i 20 år nå.
Tross iherdig innsats fra en hel hær av akademikere, deriblant meg, -
- har vi ikke kommet noen vei. Nei, vi sakker faktisk bakut.
Språket utvikler seg fortere enn vi arbeider.
Vårt herlige morsmål, som vi hører over hele verden, -
- har trukket våpen og erklært at det ikke lar seg temme.
Og vi med våre endeløse drøftinger av omfang og formål -
- ligger nesegrus og ynker oss, badet i knusende nederlag.
Per i dag er vårt forehavende dødt.
Er det litt vel mye, Max?
Mine herrer, her kreves intet mindre enn en vidunderkur.
Jeg vil hevde at den ekstraordinære og ukonvensjonelle mr. Murray -
- er svaret på våre bønner.
Din redegjørelse er, om enn litt dramatisk, riktig, Freddie.
Men vi trenger mer enn begeistrede forfektere.
- Kvalifikasjoner. En bachelorgrad. - Kvalifikasjoner, ja.
Jeg snakker naturligvis flytende latin og gresk, -
- og dessuten har jeg inngående kjennskap til romanske språk.
Italiensk, fransk, spansk, katalansk. Og i mindre grad portugisisk, -
- vaudois, provençalsk og andre dialekter.
I den germanske språkstammen er jeg kjent med tysk, nederlandsk, -
- dansk og flamsk. Jeg har spesialisert meg i angelsaksisk -
- og trakisk gotisk, og har skrevet bøker om begge disse språkene.
Jeg kan også russisk.
Jeg kan nok hebraisk og syrisk til å lese Det Gamle Testamente -
- og Peshitta, og i mindre grad kan jeg arameisk, koptisk og fønikisk -
- så langt som Gesenius har beskrevet det.
Beklager oppramsingen. Dere har sikkert spørsmål.
Mr. Murray, et ord rinner meg i hu. Klok.
Kan De definere det, og fortelle om dets historie?
Sånn på stående fot?
Klok, adjektiv. Betydning: Begavet, vitende.
Beslektet med det tyske klug og nok fra det oldnordiske klókr.
Mr. Murray mestrer også skotsk treskodans.
Beklager at jeg ikke sa noe. Jeg trodde knapt jeg hadde en sjanse.
Det er mitt, Ada. Hele språket.
Jeg har aldri klart å motstå din overstrømmende natur.
Men det kommer så plutselig. Og vi må forlate den trygge skolen.
Er det virkelig slik du syns vi skal ha det?
Jeg er en uutdannet sønn av en tøyhandler, -
- og her har jeg en mulighet. Hele livet var en forberedelse til dette.
Alt jeg har gjort har jeg gjort sammen med deg.
Jeg ville aldri klart noe uten deg.
Låner du deg ut en gang til?
Skal jeg lage en bok, må den ha noe i ryggen.
- Far. - Elsie, barn.
Skal vi noe sted?
Til Oxford. Far er redaktør av "New English Dictionary" nå.
- Hva er det? - En bok med masse ord i.
- Alle ordene i det engelske språket. - Som dr. Johnsons ordbok?
Ja, men hans bok inneholdt bare en håndfull ord.
Jeg skal finne og forklare hvert eneste ord.
- Skal "glad" stå der? - Ja, det skal det, Elsie.
Min ordbok skal ha så mange bind. Da får hele språket plass.
- Hva med "trist"? - Og "trist", ja.
- Hva med "stor"? - Ja, og "liten" også.
Hvert eneste ord dere kan komme på vil stå i denne enorme boken.
- Far? - Ja, Oswyn.
- Kommer "Oswyn" med i boka? - Jeg ...
Dere må aldri leke med bøker. Det er galt.
"Onsdag 17. april 1872. Fange nummer 742.
Minor, William Chester. Amerikaner. 48 år gammel.
Kirurg. Kaptein i USAs hær.
Ingen religiøs overbevisning. Anses som til fare for andre.
Innsatt i seksjon 2.
Fangen raser. Spytter ofte.
Etter eget utsagn vil han ikke svelge 'giftsmurte jernstenger' -
- som noen presser mot tennene hans."
Inn med deg.
"17. mars. Fangen har ikke sovet på tre dager.
Han spretter stadig vettskremt ut av sengen for å se under den.
Han hevder han leter etter 'de som vil ta ham om natten'.
Dr. Richard Brayn. Rettspsykiater.
Broadmoor asyl."
Det stirret meg rett i ansiktet.
"Innenriksministeren ikke narret av slikt lurendreieri."
Som Orthus, en tohodet hund av en setning.
Skrevet i én setning i "Atheneum".
Boken Deres må fastsette regler som forbyr slikt.
Og i tillegg bør den foreskrive riktig staving og uttale, -
- og stramme opp ukorrekt språk.
Hva med fremtidens lurendreieri, og ha'kke, ska'kke og vi'kke?
Språket er på sin høyeste renhet. Så kultivert -
- at fra nå av kan det bare forfalle. Vi må fastholde dette for godt.
Siden kan endringer bli tillatt, eller ikke.
Hvem skal tillate det? Du, Max? Jeg? Nei.
Alle ord i språket gjelder likt. Om de er eldgamle eller nye, -
- glemte eller gangbare, innlånt eller hjemmelaget.
Boka må romme hvert eneste ord, hver eneste avskygning, -
- hver eneste etymologisk vending, alle slags illustrerende sitater.
- Alt eller ikke noe. - Da må vi lese alt.
Sitere alt som har noe med ordenes historie å gjøre.
- Det er en gigantisk oppgave. - Og den er umulig.
Det går an.
Det en mann klarer i hundre liv, -
- kan hundre klare på ett.
Vi har prøvd med frivillige før, og det gikk ikke.
Det er ikke nok akademikere her til lands.
- Hvor mange engasjerte dere? - 80, kanskje 90.
Med tusen kan det bli fullført på få år.
Hvor vil du finne tusen mann?
Alle steder der engelsk hylles og brukes.
I hver bokhandel, skole, arbeidsplass eller bolig.
Mener du vanlige mennesker? Amatører?
Engelsktalende, ja.
Vi ber dem lese og lete etter ord vi savner.
Vi får dem til å skrive ordet på et lite ark -
- sammen med sitatet som illustrerer selvsamme ord.
Og så skal de sende oss arket.
En hær som dekker hele imperiet, og enda mer enn det.
Vi drar garn i Englands litteratur. Vi lister opp hele språket.
- En folkestyrt ordbok. - Redigert av oss, lærde menn.
Og hvor lang tid vil det ta med dette systemet?
- Fem år, i høyden syv. - Alle ord og deres historie?
Hvert eneste ett.
Kjære England ...
Vi stevner ut på dette språkets største eventyr.
La oss begynne ved "A-aksjer" og slutte ved "Zygote".
- Zygote? - Det siste ordet, vil jeg tro.
- Og det betyr ...? - Det kan du slå opp, om få år.
- Han er kvalmende ivrig. - Ja.
Og det skjærende skotske målet. Hvorfor prøver han ikke å skjule det?
Han har radikale ideer. Og det trenger vi.
Han følger vel ikke den skrekkelige tyskfødte agitatoren?
Neida, kjære venn.
Han nærmest trygler om å få bli med i vår verden.
Han er ganske forført alt, tror jeg.
Unnskyld, Ada.
- For hva? - For dette oppbruddet.
For å dra deg ut av vårt hjem og hit.
Ingen tvil, James. Ingen uro. Det må du love meg.
Nå som det er satt i gang, så fullfør det besluttsomt.
"Et opprop til alle som leser engelsk i Storbritannia, -
- Amerika og de britiske kolonier til å lese og notere utdrag -
- til en ny ordbok som kan yte språket rettferdighet.
I dag vet vi hvordan jorden oppsto. Og mennesket, og dyrene.
Vi vet hvor varmt kokende vann er. Hvor lang en alen er.
Sjøfarere kjenner de nøyaktige lengde- og breddegradene.
Vi har hverken kart eller kompass ute på ordenes brede hav.
Det er på tide å vise vårt stolte språk -
- samme verdighet og respekt -
- som andre mål vitenskapen fastsetter.
Send ordene deres til Oxford. La oss løse oppgaven i fellesskap -
- gjennom vårt praktfulle postvesen."
- Hva gjør du, far? - Mr. Bradley og jeg graver et hull.
- Hvorfor det? - For å lage en skrivestue.
Et rom i middelalderens klostre der skrivere kopierte håndskrifter.
Se hva jeg fant. En skatt. Kan du rense den for meg?
- Ja, far. - Fint.
"Det er lang vei frem, men vi kan løfte språket i høyden."
"Og dere frivillige er stigetrinn. Vi hever språket til Himmelen."
Slipp meg!
Slipp meg! Hvem gjorde det?
Vekk! Trekk unna!
- Trekk unna! Tilbake! - Ta meg!
Trekk unna! Flytt dere! Flytt dere!
Se på meg. Hør på meg, unge mann.
Nå løfter vi porten og ser om du kan trekke beinet til deg.
- Ikke godt å si ...! - Vil du la oss prøve?
Flink gutt. På tre. En, to, tre.
Flytt dere! Flytt dere!
Hvor langt er det til nærmeste smed?
- Crowthorne. - Nærmeste kirurg?
Crowthorne. Det tar en halv time frem og tilbake.
Jeg må ha en skarp kniv og en sag.
Få den opp.
Om en halv time har denne mannen forblødd.
Coleman. Få tak i en skarp kniv og en sag.
Fort!
Hør nøye etter, doktor. Jeg vet hvem du er, og hvorfor du er her.
Og ingen rikdom vil nytte det minste hvis du prøver deg på noe.
Sagen din.
Forbind såret i kokte kluter. Hold beltet stramt. Få ham til en kirurg.
Avsnøringen holdt. Lite blodtap. Han er svak, men han lever.
Vi er svært takknemlige, dr. Minor.
Ble såret forbundet og dekket med karbolsyre?
Heldigvis behersker vår kirurg Listers metoder like godt som Dem.
Rushs beltestol. Dr. Rush var også feltkirurg i USA en tid.
Han mente at om en holdt pasienten med et manisk anfall urørlig -
- kunne man motvirke galskapen. Barbarisk i all sin enkelhet.
En fortidslevning, men den kan brukes i kombinasjon med moderne tiltak.
- De tror jeg er gal. - Er ikke alle det, til en viss grad?
De føler Dem truet, ikke sant?
En mann er ute etter meg.
Innesperret her kan jeg ikke se ham komme, -
- så hvis De tillater, vil jeg be Dem være vaktsom.
Be Deres menn advare meg.
Han er lett å kjenne igjen. Han er brennemerket -
- på venstre side av ansiktet.
Dr. Minor, vi skal gjøre alt for å se til at De er i sikkerhet.
Kan jeg hjelpe Dem med noe mer?
Jeg har en pensjon fra den amerikanske hæren.
Størstedelen av den skal gå til mrs. Merrett og hennes barn.
- Det kan vi nok få ordnet. - Unnskyld.
Det vil jeg ta meg av personlig.
Der hører De, dr. Minor. Vår beste mann er på saken.
Takk, mr. Muncie.
Det er barn som sover her.
- Jeg har bare et brev til Dem. - Så sent? Dere er elendige løgnere.
Jeg er ikke fra avisen eller politiet.
Jeg er her ikke for å plage Dem. De skulle bare få dette personlig.
Jeg stikker det inn under døren.
Jeg er ikke fra avisen.
- Hvem er De da? - Mitt navn er Muncie.
Jeg vil gjerne hjelpe Dem.
- Er det fra Dem? - Nei.
- Forklaringen står i brevet. - Hvem er det fra?
- Det kom overhode ikke på tale. - Takk, mr. Muncie.
- Se igjen. Vi må ha det. - Jeg har lett. Vi har det ikke.
Jeg har sitater med ordet fra det 14., 15., 16., og 19., -
- men ikke fra det 17. og 18. århundre.
Hvordan kan Ruskin skrive:
"Skulpturen anerkjennes og fremheves av fargen" i 1849?
Hvordan kan jeg bruke ordet daglig hvis du sier -
- at ordet forsvant på 1600-tallet? Hvor var det i 200 år?
Jeg sier ikke at det forsvant. Jeg sier bare at vi ikke har noe belegg.
- Se igjen, Charles. - Hvor da, egentlig?
I fødselsdagskortene eller legeinstruksene?
I veiledningene? Kanskje i Guy Fawkes-dag-kortene?
Og det er bare A. Hva med B, C, D, E, F, G, H, I, J, K?
- Det er håpløst! - Mr. Hall!
Prøv å vise litt folkeskikk. Henry, hva er problemet?
Det er "anerkjenne". Vi mangler et mellomledd.
For ikke å nevne "art".
Vi mangler "anerkjenne" i det 17. og 18. århundre.
Se i "Det tapte paradis". Språket tok en viktig dreining med Milton.
Han var en purist og meget bestemt på hva hans engelsk betydde.
- Nøkkelen er der. Prøv det. - Kanskje 1600-tallet kan få være.
Vi har ordets fødsel i 1380 med John Wyclif.
"Kristus bekreftet hans lov og med sin død anerkjente han den."
- Vi har Ruskin i dette århundret. - Mr. Bradley, alle trinn skal med.
Det handler ikke om århundrer, men om at betydningen utvikler seg.
- Se i Milton. Den står her. - Javel.
- Mr. Bradley. - Charles.
UNNSKYLDNING
Godtatt.
- Barberkniven! Få barberkniven min! - Sir Richard. Rolig.
- Brann! Få barberkniven min! - Skynd dere!
Få den! Få barberkniven!
- Få barberkniven! - Skynd dere!
Far! Far! Far!
Far! Far!
Denne mannen, Declan Reilly, er desertør.
Merk ham for sviket.
Sink. Jeg trenger sinkplater. Han må ha kommet nedenfra.
Og vann i en skål ved dørstokken. Det kan ikke demonen komme forbi.
- Hva er på den andre siden? - Natten. Dit vil han føre meg.
Med sine blinde øyne kan han bare se meg i mørket.
- Kan vi gjøre lyset skarpere? - Som behandling?
- Jeg trenger ikke behandling! - Ikke som behandling.
Det er et eksperiment i selvforsvar som vi utfører sammen, doktor.
Ja? La meg se på sårene. Overfladiske flenger.
Skal vi gjøre det litt hjemlig for Dem?
- Ortognat kjeve, 80 grader. - Klær, kanskje.
Elsketrang. 8. Stigende. Avlekraft. 4. Fallende.
- Mitt eget tøy som beskyttelse? - Ja, nettopp.
Vedholdenhet. 3. Konstant. Stridbarhet. 6. Stigende.
Fortielse. 8. Håp. 4. Konstant.
Ja, enkle ting, som vi kan tilpasse omgivelsene.
Og den tilstøtende cellen er ledig nå.
- De kan få litt armslag. - Da kunne jeg få plass til å male.
Undring, idealitet, vidd, form. Alle 8. Fallende.
Eventualitet. Ubestemt. Har De flere ønsker?
- Kan jeg få bøkene mine? - Javisst. Noe mer?
- Revolveren min. - Den skal vi nok stå over.
- Takk, doktor. - Ikke takk meg.
Min kjære venn, ingen takk. Ingen takk.
En ny begynnelse.
Ja. En ny begynnelse.
Hvordan kan en mann av så god avstamning -
- gjennom sykdom ha falt så dypt ned mot det dyriske?
- Doktor? - Mr. Muncie?
Vi ville gi Dem dette. Alle mann har bidratt.
Hva har vi der?
Det er en bok. Vi er alle takknemlige.
- Ja, ja. Takk, mr. Muncie. - Fordi De reddet vaktens liv.
Jeg skal lese den med iver, og jeg vil verdsette den for evig.
Takk Deres menn på mine vegne.
- God jul. - God jul til Dem også.
Skinke, mr. Muncie!
Ja?
Jeg syns at en god, varm skinke -
- ofte er bedre mot forkjølelse enn tepper og kull på ilden, -
- særlig på denne årstiden.
- Likte han boken? - Boken? Jeg vet ikke.
- Har han lest den? - Han pakket den opp.
- Og så åpnet han boka. - Ja?
- Og så kastet han den ut av vinduet. - Hva?
Han sa at en demon fordampet fra papiret og opp i nesen hans.
Han sitter der inne nå og drar ut nesehårene sine.
For å kartlegge hvert ords liv må vi begynne med fødselsattesten.
Første gang det ble skrevet ned. Disse ordene blir nedarvet til oss.
De snor seg. Hva de betyr vrenger og vrir seg som en fisk -
- og får og feller nyanser, men de etterlater seg spor -
- i den engelskspråklige litteraturens enorme rike.
Vi skal jage dem frem, spore dem opp.
Alle sammen. Hvert eneste ord fra alle århundrer.
Og det skal vi gjøre ved å lese hver eneste bok.
Går det an?
Ditt avsindige, skjønne svin! Vakt! Vakt!
- Blekk. Jeg må ha blekk. - Javel.
- Papir. Mengder av papir. - Jeg skal se hva jeg får til.
- Og Coleman. - Ja?
Vil De være så vennlig å ta hånd om dette for meg?
- Hva er det? - Ser De ikke det?
- Jo, selvfølgelig. - Det er nesehår.
Pass Dem for demondampen. Vask hendene. Jeg drar ut flere.
- Takk, doktor. - Takk.
- Jeg fryser. Jeg går hjem. - Vi kan varme hverandre. Kom.
- Det er for kaldt. - Nå smiler du jo.
Jeg kan ikke. Det er for kaldt. Nei!
Nei, du lovte det. Du lovte det.
Vekk. Jeg skylder deg ikke noe.
- Hvordan skal barna få mat? - Spør faren deres.
Hvordan går det med fyrstikkene?
- Mor, har du det bra? - Ja. Jeg måtte bare sitte ned litt.
- Ja? - Jeg klarer meg, vet du.
La oss pakke fyrstikkene før sengetid.
- Det står en mann i døren. - Si det er jul, så går han.
Vil du gi din mor dette og si god jul fra mr. Muncie?
God natt, piker.
Mor?
Det er en skinke i den ene. Den andre sa han ikke noe om.
- Han ba meg ønske god jul. - Fra mr. Muncie.
Det vel greit, ikke sant, mor?
- Min herre. Stans, min herre. - Ja, kjære?
- Skal det liksom være meg? - Ja.
- God natt, mrs. Merrett. - God natt. Og takk.
Tilgi mine ord, men det behøver ikke være sånn.
Barna behøver ikke sulte. Det er en som vil forsørge dem.
Ta meg med til ham.
La meg se ham i øynene, så jeg får se om jeg tåler ham.
Jeg var på bankett, og jeg spiste epler, bananer og ... tranebær.
Jeg var på bankett, og jeg spiste epler, bananer, tranebær og ...
- Hund. - Man kan ikke spise hund.
- Jo, jeg kan, så. - Nei, det kan du ikke. Mor.
Mor?
God jul, alle sammen!
Vi blir beskutt, mr. Bradley!
Angrip dem!
Dere småtroll, dere!
Husker du vår første jul på skolen?
Harold var ikke mer enn 8-9 måneder gammel.
Og han var en tykk liten baby. Husker du som han gråt?
En natt skrek han så mye at jeg ikke ante hvordan han klarte det.
Hver eneste flik av ham skrek.
Ikke noe jeg prøvde kunne roe ham. Jeg var redd.
Og så kom du hjem. Du tok ham opp og holdt ham inn mot brystet.
Da sluttet han.
Han var så utslitt at han sovnet med en gang.
Sånn har det vært med dem alle. Du hadde noe jeg ikke hadde.
Så jeg lærte meg selv å være det du ikke var.
- Streng, fastlåst, uforanderlig. - En dronning og en klovn.
- Til sammen en perfekt helhet. - Tenk om det endrer seg?
Tenk om du ikke er der til å være klovn?
Jeg vet jeg ikke har vært veldig til stede i det siste.
Men det vil endre seg, og til det bedre.
Jeg skulle ønske jeg var like sikker.
Slukk peisen når du går i seng.
DET TAPTE PARADIS
Jeg tenkte meg at De var her.
Jeg har et par timer før barna våkner på julemorgen.
- Jeg ville se på "anerkjenne" igjen. - Da er vi to.
William?
Dr. Minor?
Jeg har et forslag til Dem. Man har anmodet om et møte.
"Tristram Shandy".
En gave fra mr. Muncie og hans menn, -
- men mye mer enn det.
- Dette er ømtålig. - Jeg vil trenge bøker.
Mange flere enn jeg har adgang til nå.
Jeg tror dette kan være viktig for oss.
Oxford University har begynt på en fortegnelse over språket.
- Og de har bedt alle om hjelp. - Hører De hva jeg sier?
Jeg får det bra med det.
Det å drive med noe.
Drive med dette.
Da har jeg det bra.
Men jeg trenger bøker. Jeg trenger bare bøker.
Noter titlene De trenger. Har jeg dem, sender jeg dem hit.
Takk, doktor.
William ...
Når ønsker hun å komme?
Mrs. Merrett.
- Hvor er han? - Det tar bare et øyeblikk.
Jeg ville bare være viss på at alle puster.
Det er svært generøst av Dem at De besøker oss i dag.
- I sannhet modig. - Det er ikke mot som førte meg hit.
Er det ... Er det mulig at De kan bli her?
- Brevet. - Ja.
La gå.
- Hvordan ...? - Vi tar oss av alt.
Det retter det ikke opp.
- Hvor mye vil De sende henne? - Alt.
Få av de tidligste bøkene har blitt lest.
Det er særlig 17. og 18. århundre vi trenger hjelp til.
Nesten alt i disse århundrene må vi fortsatt gjennomgå.
Konsentrer Dem om sjeldne, foreldete, nye og sære ord.
Men ikke unngå dagligtalen, for hvert ord som blir anvendt -
- blir vakkert i lys av at det har sin egen betydning.
Mr. Muncie! Mr. Muncie!
Beklager å vekke Dem. Jeg må ha hjelp til å sende post.
Ja, er det natt?
Det er så mye av det.
Jeg trenger også enorme mengder konvolutter og en stor sekk.
- Ja. - Kan De skaffe en snekker i morgen?
- God morgen. - Dessverre ikke, Henry.
Det er "art". Ikke noe av det fungerer.
- Jeg så på det i kveld. - Definisjonene spriker for mye.
Og det mangler utallige betydningsvariasjoner.
- Vi må begynne forfra. - Det vil ta ukevis.
Mr. Gell har innkalt meg til møte.
Jeg vil gjerne se "art" revet i filler og påbegynt på ny.
- Javel. - Takk, Henry.
Boken Deres blir et uangripelig bidrag til vitenskapen.
De blir berømt når den er ferdig.
Se på imperiet. En fjerdedel av verdens land og folk.
Tidenes største handelsrike.
Vil man ta del i det, må man underkaste seg Hennes Majestet -
- og snakke hennes språk. Engelsk.
Tilgi meg, mr. Gell, men hvorfor blir jeg avholdt fra arbeidet i dag?
Bibelen, mr. Murray.
Forlaget ansatte meg for å modernisere salg av fagbøker.
Det første varme hvetebrødet?
King James-Bibelen. Den har solgt i hver lille avkrok der briter er.
Vi driver foretak verden over. I Edinburgh, Toronto, -
- Melbourne og Calcutta. Alle trykker, binder og averterer.
Alle venter på neste glade budskap. Alle venter på Dem.
- Hvor vil De hen? - De bruker for lang tid.
Utgivelsen blir stadig utsatt, og vi har ikke sett én side ennå.
Det er enstemmig vedtatt at jeg får ansvar for trykkefristen.
Her er noen forslag til hvordan vi begrenser omfanget av arbeidet.
Vi trenger strengere utvalg. Bare de sterkeste ordene overlever.
Jeg er trett. Folkene mine. Vi er alle mer enn trette.
I månedsvis har De overhørt våre bønner om hjelp.
Ikke én ekstra hjelper har De villet betale for.
Jeg satte meg fore å skape noe som ingen har sett før.
Å bringe orden i ordenes verden og gjøre dem allment tilgjengelige.
Jeg sverget at jeg ikke ville gi meg før det var gjort.
Og i dette øyeblikket er jeg fastere bestemt enn noensinne.
Det er like før alt blir kansellert. Reglene vil holde det i gang.
De liker det kanskje ikke, men hvilken annen metode har vi?
- Min metode. - Murray. Vi ser på med bekymring.
Så se på, og bli overveldet.
Herre, hjelp meg. Vi er fortapt.
Mr. Murray! Mr. Murray!
- Hva er det? - Det er et mirakel.
- Det er umulig. - Rolig. Ut med språket.
- "Anerkjenne" er ferdig. - Ferdig?
"Andre anerkjenner det for ei å forse seg." "Det tapte paradis".
- Dere fant det? - Ikke vi. De må lese dette.
"Det er meg en stor ære å tilby min hjelp."
Les videre.
"Vedlagt dette brevet er 1000 ord -
- med tilhørende litterære eksempler.
Jeg har utviklet en nøkkel, en slags ordbok i ordboken, -
- som tillater meg å samle ord med tilhørende sitater.
Jeg har bare dette ene ønske: å lette byrden Deres.
Skriv til meg. Nevn ordene med uhåndgripelig betydning.
La andre kaste sine garn i det vide og brede.
Jeg vil senke en line og fange nettopp de sitatene dere savner, -
- så snart dere ber om det.
Med høyaktelse, W.C. Minor, Crowthorne, Berkshire."
Han har gitt oss "anerkjenne" i det 17. og 18. århundre.
- Og "art"? - Nei, men så mange andre.
Alle på A. Alle ordene vi arbeider på, -
- og, ved første øyekast, brukbare alle sammen.
Herren har sendt oss en frelser. Nå må vi bare holde tritt med ham.
Takk, mr. Hall. La oss se på kortene.
"De aner ikke hvor nyttig Deres tilbud er. Jeg er dypt takknemlig.
La papir og blekk være vårt kjøtt og blod, til vi kan møtes.
Jeg legger her ved en liste over ord vi for øyeblikket mangler.
Ordet "art" har vist seg særlig gjenstridig."
"Vedlagt finner De de sitatene De ba om.
Når jeg tenker på ordet, minnes jeg en stor manns ord:
'Alt som er stort og skjønt, har begynt med å se -
- uten å svinne hen i mørket.'"
"Jeg har megen kjennskap til dette mørket.
Takk for at De lar meg føye mitt lys til Deres.
Sammen skal vi forvise mørket, til det bare fins lys.
Med høyaktelse, W.C. Minor, Crowthorne, Berkshire."
Her er den.
Akkurat der vil navnet ditt stå.
Mr. Bradley. Får jeg be om et hefte til?
Jeg vet om en til som vil bli umåtelig glad for det.
- Ja? - Er mr. Muncie på arbeid?
Ja.
Vennligst hils ham at mrs. Merrett er på besøk.
STORE FORVENTNINGER CHARLES DICKENS
- Ja, frue? - Mr. Muncie.
Jeg er glad for at De kom igjen. Kom inn.
Det er ... veldig interessant.
Kom inn, doktor.
Mrs. Merrett har med en bok til Dem.
Fra bokhandelen Maggs. Jeg hører De liker å lese.
Takk.
Vil De spasere litt i parken? Det er en vakker vårdag.
Har De lest den?
"Store forventninger". Den boken De ga meg.
- Er det en De liker? - Nei.
Nei, bokhandelen foreslo den.
Jeg kom for å si ...
Takk.
Nå sulter ikke barna mer.
De har varme klær nå. Til neste år også, men ...
Det er aldri for sent med barn. Hele livet deres består av morgendager.
Jeg kan ikke fortsette å ta imot pengene Deres.
Det er ikke riktig. Det er blodpenger.
Jeg vet det, men det er mitt blod også.
Mitt liv tilhører Dem. Det følger av den nattens gjerning.
Jeg tok et liv, og i en grusom byttehandel ga jeg Dem et annet.
Alt jeg har er Deres.
Jeg vet ikke hva jeg skal mene. Jeg vet ikke hvorfor jeg kom.
Mrs. Merrett ...
Si fra hvis hun kommer tilbake.
La oss se på de lenkene.
Takk.
- Kan jeg hjelpe Dem? - Jeg ser etter forstanderen.
- Har De en avtale? - Nei, besøket er et innfall.
Jeg heter James Murray. Jeg er en venn av dr. Minor. Men bare via brev.
- Dr. Minor? Forstanderen? - Ja. Jeg ville gi ham dette.
- Frukten av vårt arbeid. - Jeg vet hvem De er.
Jeg sendte alle brevene for ham. Jeg slikket frimerkene.
Takk. For Deres tungemål.
Jeg skal se hva jeg kan gjøre.
- Så dette er den gode doktoren. - Dette er mr. Murray.
Dr. Minor, det er en ære å møte Dem.
- Jeg tror ikke mine egne øyne. - Ikke jeg heller.
- Hvordan kom De inn? - Jeg bare kom innom.
Jeg ville gi Dem dette. Vårt arbeid til nå.
Beskjedent, men rede til å arve Jorden.
Takk. De kan med rette føle Dem stolt.
- Jeg er målløs. - De har vært oss en skanse.
Jeg er glad for å hjelpe, men jeg er bare en arbeidsbi.
- Alveariet, selve kuben, er Deres. - Ja, De sendte det sitatet fra ...
- Baret, 1580. - De tidlige ordbøkene.
- Men dette kan De selvsagt. - Selvsagt ikke. Jeg kan dikterne.
- De får skrive om skribentene. - Med Dem kan jeg jo avskrive.
"Alvearium". Det har litt bismak.
Hva med "hirschfenger" eller "skabelon"?
"Sjuske". Det husker jeg fra min barndom.
- Det virket så halvnakent. - "Oppvartingsmø". Herlig ord.
- Det klinger av liv og røre. - Ja, og det er vanskelig å finne.
- "Evje". - Sirkelbevegelse. En virvel.
- "Interseksjon". - Krysspunkt for linjer.
Kanskje De skulle skrive definisjoner.
Jeg ville ikke gjort mye nytte om jeg skulle ta meg av pasientene.
Vi har bare såvidt begynt. Partnere. Ord for ord.
En amerikaner og en skotte.
Hvordan ender en amerikaner her?
Den historien tar vi en annen dag. La oss fortsette sammenligningen.
- En fra Oxford, en fra Yale. - Begge grånende.
- En er genial, en annen gal. - Ja, men hvem er hvem?
Og så?
- "Antagonisme" til "bade". - "Badekar" til "cholera asiatica".
- "Cholericus" til "dysenteri". - "Dysenterisk" til "eksem".
- Hvorfor ikke gå til "spedalsk"? - Da faller en god del bort.
- Vi kunne gå tilbake til "kvise". - Det er verk som roper "Utslett!".
- Hvem er det? - Murray.
Mannen fra den ordboken som doktoren har arbeidet på.
Han har hatt en travel dag. La oss holde det kort.
Mr. Muncie. Gi mr. Murray full besøksadgang.
- Jeg vil vite når de møtes. - Javel.
La oss dokumentere alle møtene, i alle detaljer.
- En kunne si det er vakkert her. - Hør bladene suse.
Noen ganger lyder det som skudd.
- Noen ganger som ... - Som applaus.
Ja, applaus.
- Mr. Murray? - Ja. Jeg får gå.
Hold øye med posten. Jeg vil samle tanker og tenne dem med Deres gnist.
Slik jern kvesser jern slipes en mann i omgang med andre.
Skriften. Det overrasker meg ikke at De er en troens mann.
Det er bare ved hans nåde.
- Gid jeg hadde erfart den oftere. - Det vil De, min venn.
Ikkun godhet og nåde skal følge meg alle livets dager.
Selv om jeg vandrer i dødsskyggens dal.
De er ikke alene, min gode doktor. Vi er forbundet.
- "Du er min måg ..." - Brødre.
Jeg har lett etter deg. Jeg har gode nyheter.
- Hva er nytt? - En ny frivillig. Et mirakel.
Han trekker oss ut av hengemyren. Nå har vi kommet dobbelt så langt.
Vidunderlig, James. Hvem er han?
En venn.
STORE FORVENTNINGER
- Et brev fra forstanderen vår. - Takk.
Henry, vil De passe på alle brev fra doktoren heretter?
Han er en meget privat herre, og det vil jeg gjerne respektere.
- Jeg har enda en bok til Dem. - Jeg ser det. Hvilken er det?
En fra listen jeg fikk av mr. Muncie. Det er en De etterspurte.
Les høyt, -
- og så gjetter jeg hvilken det er. Ett avsnitt.
- En setning. - Beklager, doktor.
Mrs. Merrett. Mrs. Merrett. Vent. Hva har jeg gjort?
De kan ikke lese.
Tilgi meg. Jeg skulle ikke antatt det.
De behøver ikke gi meg bøker. Det er Deres besøk ...
- Bare la meg være, doktor. - Jeg kan lære Dem det.
- Jeg er hva jeg er. - La meg lære Dem det.
Så kan De lære barna det. Det betyr frihet.
Jeg kan fly herfra på ryggen av en bok.
- Jeg kan ikke. - Når jeg leser, er ingen etter meg.
Når jeg leser, er jeg på sporet. Av Gud.
Jeg ber Dem. Bli med på jakten.
- Kumquat. - Avlang.
- Yndig. - Svisker.
Kokosnøtter.
Bong.
- Jeg vinner. - Hva er en bong?
- Tilgodelapp. - Javisst. Kvittering. Fra fransk.
- Hvem er hun? - Det umulige.
Jo mindre mulig, jo større kjærlighet.
Tror du virkelig det?
- Mitt hjerte sykner hen. - Ja ...
I kjærlighet blir sykdommen ofte kuren.
Hun er min venn.
Min kjære venn. Hun har lidd et fryktelig tap.
Kanskje Gud viser henne sin nåde gjennom din kjærlighet, William.
"Spiser". En uttaler egentlig ikke endelsen.
- "Va-s-ke". Som "Baske" og "fiske". - Ja.
- "Vaske." - Du lærer veldig fort.
"Som Himlen er sinn så vide.
Begge rommer den andre, og deg, -
- om du setter dem side om side.
Vekten av sinnet og Gud er lik.
Løft dem, i norden og syden, -
- så er forskjellen, om du finner en slik, -
- lik den som stavelsen for lyden."
Klippet de av henne resten av håret?
Han gjør enorme fremskritt.
Jo mer han har omgang i verden utenfor, jo fortere blir han kurert.
- Tror De han kan bli frisk? - Jeg må tro det.
Det må være håp. For oss alle. Selv den mest nedbrutte sjel.
Tenk på det.
"Min kjære venn. Jeg har anbefalt styret -
- at du blir kreditert i den første utgaven av ordboken, -
- som du med ditt lysende sinn har blåst liv i.
Det siste heftet er ferdig alt.
Forventningsfull hilsen fra James."
BIND 1 - A OG B REDIGERT AV JAMES MURRAY
Gratulerer, dr. Murray.
For De ga oss fra "A" til "bysantinsk".
Og for det som skal komme, begynnende med "cabaret".
Den selger ikke. 4000 bestillinger i hele imperiet.
Vi er til latter i vitenskapens verden.
Kanskje det er på tide å vippe vår lille skotte av pinnen.
- Det går bra. De er snille barn. - Vi behøver ikke gjøre det.
Se på meg, William. Du klarer det.
Barn, hils på vennen min. Han heter William.
- Du må være Olive. Ikke sant? - Ja.
Iris.
Jack. Og Peggy.
Du må være Peter. Hyggelig å møte deg, Peter.
Og da er vel du Clare?
Clare?
Det er meg en ære å møte deg, Clare.
Clare!
Mr. Muncie. Pass på dem. Bare et øyeblikk?
Doktor, vent. Vent, unnskyld.
Det var ikke meningen at det skulle skje. Unnskyld.
Jeg husker at jeg følte meg trygg, og visste hvem jeg var.
Så våknet jeg opp, og alt det var borte.
Og jeg hatet deg. Jeg hatet deg så mye, så lenge.
Men nå kjenner jeg deg.
Og jeg vet at du har opplevd det samme.
Jeg har skrevet noe til deg.
JEG KAN PÅ GRUNN AV DEG
- "Jeg kan ..." - Jeg kan på grunn av deg.
Jeg savner mannen min. Første gang kom jeg for å hate deg.
For å ta pengene dine, og se deg råtne her inne.
- Du burde hate meg ennå. - Ikke nå lenger.
Se hva du har gjort! Se hva du har gjort!
Ikke så mange denne gangen.
Jeg har skrevet noe til deg. Ikke les det før jeg har gått.
Jeg er lei for det, Eliza.
Men tenk om jeg ikke er det?
- Jeg har drept ham igjen. - Alt er din skyld.
Jeg har drept igjen, i ditt hjerte.
HVIS KJÆRLIGHET ... HVA DA?
Mr. Coleman!
Kan De varsle sykestuen?
Jeg har gjort skade på meg selv.
"Min venn, jeg har ikke rom for dette lenger.
Jeg tenkte du kanskje godtok det. Og mintes meg gjennom det, -
- som et vitnesbyrd om vennskap, og det vi skapte sammen, -
- i den korte, flyktige tiden der jeg, takket være deg, -
- kunne stole på mitt sinn. William."
- Doktor, forstander Richard Brayn. - Gleder meg.
Jeg er stolt over dr. Minors bidrag. Hans sykdom er i en ny fase nå.
De blir kanskje sjokkert. Og han vil kanskje opptre fiendtlig.
- Du kom. - Selvfølgelig kom jeg.
Jeg visste du ville komme.
Din Gud er svært krevende.
Et offer var påkrevd.
- Jeg fikk brevet ditt. - Hans ... kjærlighet.
Hans kone.
Jeg stjal henne fra de døde.
Har dere kommet til "I" ennå?
Jeg har noen ord å legge til dine, -
- men jeg finner ikke pennene mine.
- Ordene våre, William. Ordene våre. - Kanskje det er sant.
Kanskje ...
... galskapen ga oss ord.
Men du har gjort dem til dine. De bærer din skjulte signatur.
Hvorfor kom du?
- Har du med andre? - Jeg er alene, William.
Jeg har grunn til å tro ...
... at de skjuler seg i hulrom mellom etasjene.
Der ligger de på lur.
Jeg beklager, James.
Jeg ... Et øyeblikk ...
... våget jeg å håpe -
- at dine ord og hennes tilgivelse ...
Det er mer enn tilgivelse.
Hun ...
Hun ga meg dette. Les det senere, hvis du vil vite hvorfor.
Vite hva?
Mannebot.
- Mannebot? - Mannebot.
Et sitat. Austin.
1832. Jeg sendte det inn. Jeg håpet bare ...
- Jeg var ikke sikker før nå. - Jeg husker ikke ...
Slå det opp! Slå det opp!
Nå har du sett meg, og vi er ferdige med hverandre.
Du kan la dåren sitte her i sitt vanvidd.
- Jeg kom for å besøke min venn. - Jeg er ingen manns venn.
Jeg er en morder.
Alt annet var innbilning. Så gå, gå, gå, gå.
Gå, gå, gå, gå, gå, gå, gå, gå! Og ikke kom tilbake!
Jeg vil ikke se deg mer!
Doktor, hvis du virkelig er min venn, -
- så vil du respektere dette enkle ønsket!
Ja.
Jeg tror ikke dr. Minor skal ha flere besøk.
"Båndlagt". Det mangler i første bind. Et ganske alminnelig ord.
Jeg vet ikke hvordan det kan ha skjedd.
Universitetet i Wien oppdaget det. De forbannede østerrikerne.
- Rolig, Philip. - Vi ordner det.
Vi lager et vedlegg.
Skal du glemme flere ord? "Skaperne av dette enorme vanvidd -
- har forsmådd å ta med navneord og adjektiver som beskriver land.
'Afrikansk', 'arabisk', 'amerikansk' og så videre blir ikke nevnt."
I Le Figaro. I samme artikkel roser de konkurrerende ordbøker.
Frankrike, Tyskland, Nederland. Dette er en krig om kolonispråk.
Ikke med kuler og bajonetter, men med innflytelse og aktelse.
- Det er absurd. - Nei, staheten Deres er absurd.
En overflod av gjentakelser. De må ha skarpere fokus.
- Språket glipper unna. De taper. - Hva er det De sier, mr. Gell?
Dette er Oxford. Vi taper ikke. Den eneste utveien vi har nå ...
- Båndlagt. - Hva sier du, Freddie?
Båndlagt. Jeg lånte korrektureksemplaret.
Jeg glemte å legge det tilbake. Jeg er ansvarlig for dette.
- Det endrer ikke noe. - Landadjektivene også.
Jeg overtalte James til ikke å inkludere dem.
Dere bebreider feil mann. Du har rett, Philip. Vi har bare en utvei.
Jeg trekker meg fra styret. Dette kunngjør vi, -
- og så kan prosjektet fortsette under James.
- Jeg kan ikke se hvordan ... - Philip.
Ha det klart skriftlig til pressen i morgen.
- Han lyver så det renner. - Javisst.
- Hvorfor la ham gjøre det? - Så du det ikke?
Dr. Murray holder på å knekke. Vi trenger bare å vente.
Ta en stille prat med Bradley. Han er nok den rette -
- hvis vi vil ha en mer medgjørlig mann ved roret.
FØR ALLTID ET FLITTIG LIV
James, hva er i veien?
Jeg er i havsnød, Ada.
I dag har vært en sorgens dag.
Jeg må fortelle deg noe.
Ikke noe du kan fortelle meg kan rette opp dette.
All den visdommen og pliktoppfyllelsen, og du ...
Hvor lenge har du visst at han var gal?
Hvorfor er du så sint? Hva har det å si?
Innsatsen for ordboken beviser at han ikke er gal.
- Han narret både juryen og deg. - Hva med anger og frelse?
Styret, folkene og familien din. Vi har alle fortjent bedre enn ...
Slutt!
Jeg kunne tvilt på vandelen til enhver usynlig frivillig.
En slår sine barn, en annen drikker, en jukser i kryssord.
- Ut med slyngelen. - Han er morder. Han løy for deg.
Har du aldri løyet? Har du ikke det?
Hva er du så redd for? At en synder kan vinne frelsen?
Er det ikke det vi tror på? Det vi hvisker til våre barn om kvelden.
- Det vi ber om. Tilgivelse. - Hvem prediker du for?
Jeg vet ikke.
"Således angrende ba de i sin nød opp til Himmelens trone -
- om at en Nåde som alt var gitt fjernet stenene fra deres hjerter."
Milton. "Det tapte Paradis". En nåde som alt var gitt, Ada.
Fra før syndefallet. Frelsen, hvis vi tar den imot.
- "Hvis kjærlighet ... hva da?" - Hva er det?
Et kort fra enken. Hun stiller morderen det spørsmålet.
"Mannebot. Å rette opp påført skade.
Erstatning, å bli holdt skadesløs.
'Den dreptes viv og ætt har krav på at mannebot utredes.'"
- Jeg forstår det ikke. - Det betyr å betale tilbake alt.
- De skyldige kan gi bot for offeret. - Hadde han ikke gitt henne penger?
Nei. Ada. Livet sitt. Bøte med livet.
- " Hvis kjærlighet ... hva da?" - Det skrev hun til ham.
- Og hans svar. - "Frelse er umulig da."
Hva vil du gjøre?
Hva kan jeg gjøre?
Noen ganger, når vi støter folk fra oss, -
- det er da vi trenger motstand som aller mest.
Slipp meg inn! Slipp meg inn! Få snakke med ham! Slipp meg inn!
Mr. Muncie, jeg vet De kan høre meg. Slipp meg inn.
Slipp meg inn!
- Mrs. Merrett. - Jeg må snakke med ham.
Det er best at De går og ikke kommer tilbake.
- Jeg må snakke med ham. - Beklager.
Vær så snill, få snakke med ham. Jeg må få snakke med ham!
Nå prøver vi mer inntrengende og eksperimentell behandling.
Vi fører utførlig register over alle inngrep.
William.
Er vi klare?
Ja, og rettelig er det.
Takk, doktor.
- Fest armene hans. - Nå begynner vi.
Sånn. Rolig.
La oss få ham bort dit. Opp med deg.
- Så. - Doktor, tilgi meg.
Sånn. Sitt ned.
Rolig.
- Igjen. - En gang til.
Igjen.
- En til. Flink gutt. - Jeg spurte først.
Opp. Opp.
En gang til.
- Har De dem? - Ja.
Mrs. Murray. Mitt navn er Church.
Jeg arbeider for South London Chronicle.
Får jeg snakke med Deres mann?
Artikkelen kommer ut i morgen. Om alt. Dem, den store boken, -
- enken Merrett. Jeg kan ikke gjøre noe med det.
Jeg ville bare advare Dem på forhånd.
Men disse har jeg ikke gitt til avisen.
Jeg syntes De skulle ha dem.
Det ser ut til at han har det ille.
- Mor. - Nei, gå opp og lek.
James.
Mellom oss sagt har jeg vært bekymret for Brayns metoder.
- Vi har måttet ta forholdsregler. - William.
- Det er James, William. William? - Det nytter dessverre ikke.
Han er ikke her. Jeg vet ikke hvor han er, men det er ikke her.
Vent på meg utenfor. Dr. Murray, De må informere meg om besøk.
- Jeg kom så snart jeg hørte det. - Men dette er ikke noe klubbhus.
Dette er et sykehus. Dr. Minor er pasient her ...
- Han er min venn. Min bror. - Og min.
Han er en av de modigste menn jeg har møtt.
Men han lider av katalepsi. Hvem vet om hans sjel har forlatt legemet?
"Adskilt fra ham og hans rettferdige dom. Uten den er vi bare bilder."
- "Blott et dyr." - Hvordan kan dette ha skjedd?
- Jeg må be Dem gå. - Han hører ikke til her. Ikke sånn.
Han hører ikke til noe annet sted. Vi må videre med arbeidet.
Alt er i orden, William. Vennligst. Alt er i orden, William.
Alt er i orden. William.
Alt er i orden.
De siste 400 årene er definert bare med hans sitater.
AMERIKANSK MORDER BESUDLER OXFORD-ORDBOK
I vår mørkeste stund ga han oss livet.
Jeg ber deg om hjelp, Ben. Til å fortelle sannheten om hans verk.
Jeg er bare lei for at du ikke sa fra mye tidligere.
Alt som er å vite står allerede her.
- Det gjelder en manns liv. - Og han og det ender på det stedet.
Og han er der han skal være. Hva nytter meningsløs veldedighet?
- Da sier jeg opp. - Ingen grunn til å bli teatralsk.
William Minor blir ikke kreditert. Du kan fortsette så lenge du vil, -
- men bare som bidragsyter. Bradley blir redaktør fra i dag.
Dette vil jeg foreslå på et hastemøte i styret.
- Jeg venter ingen uenighet. - Jeg skal ikke oppholde deg.
Ikke jeg deg heller.
- Ja? - Er herren i huset hjemme?
James.
- Er alt vel? - Beklager, Freddie.
Jeg visste ikke hvem andre jeg skulle gå til.
Jeg har mistet alt.
Alt er knust.
Jeg ville dokumentere historien til hver eneste ting.
Tilby verden en bok som definerer betydningen av alt i Guds verden.
I hvert fall den engelske delen.
Men den overvant meg.
Og nå har jeg mistet alt som var viktig for meg.
Det fins en annen bok de sier gjør nettopp det.
Men den kom jo ut mye tidligere.
Kom. Jeg vil vise deg noe.
- Jeg vil ha ny mundur. - For en kvarting? Går det an?
"Mundur", "kvarting". Hvor mange nye ord erstatter gamle?
Hvor mange nye ord vil betegne ting vi ennå ikke aner?
Hvor mange av dem er det i den altomfattende boken din?
Ikke noe språk er uforanderlig. Ikke hvis det springer ut av livet.
Hvordan kan vi avslutte, hvis vi aldri kan fullføre?
Du har skjenket oss dets hjerte, og gitt det et drabelig støt.
Så nå har vi det første slaget. Andre vil fortsette arbeidet, -
- fordi du har vist dem vei.
Men fullført blir det aldri. Gi slipp. Ta deg av deg selv.
Overlat prosjektet til meg. Jeg kan et par knep -
- som Jowett og hans lakei Gell ikke har påtenkt.
Ada?
Med Bradley som leder og forlaget som drivkraft kan vi nå målet -
- på 704 sider i året, og fordoble salgstallene.
Takk, mr. Gell. Vel, mine herrer, nå vet vi visst nok -
- til å gå til avstemning.
Beklager at min mann er forhindret fra å delta.
- Jeg vil gjerne tale på hans vegne. - Dette er et lukket møte.
Min familie og jeg har ofret mye for dette styret.
Jeg er sikker på at styret kan avse et par minutter.
Selvfølgelig, mrs. Murray. Vi er her og lytter. Vær så god.
Min mann har en dum liten pergamentlapp.
Han har skrevet et motto på det. "Før alltid et flittig liv."
Flid. Jeg slo det opp i ordboken deres.
"En konstant streben etter å nå det målet som er satt.
Vedholdenhet. Iherdighet. Men også slit. Og smerte."
Noen av dere mener min mann er en tåpe. Halsstarrig. Naiv.
Drevet av en frykt for det som venter oss alle på den andre siden.
Men det er han ikke.
Han ser verden, hele verden, med dens myriader av valg.
Og han velger å være den han er.
Likevel fant to slike menn hverandre i vår tid.
Min mann og hans venn, den morderiske galningen.
Sammen har de gitt oss alle noe ekstraordinært.
Jeg kommer for å be dere avvike fra vår fremherskende natur.
Jeg er her for å be dere om å ikke straffe dem for det.
Bradley sa at du hadde trukket deg.
Jeg gjorde alt jeg kunne der inne, men det var en stri bande.
Vi drar fra dette stedet og flytter hjem til London.
Du kan ikke gi deg for oss begge. Boken er vår. Den er manges.
Og vi kan lage den, hvis vi har kjærlighet.
Jeg har svaret. Jeg har svaret på enkens spørsmål.
- Du må gjøre noe for meg. - Det skal jeg.
Du skal oppsøke henne, se henne i øynene, -
- og hvis du ser tilgivelse i dem, -
- hvis du ser kjærlighet, -
- så skal du hjelpe din venn.
Ja.
- Vær så god. - Takk.
Han ga meg den sist jeg besøkte ham.
- Den siste gangen han var klar. - Jeg får ikke besøke ham.
Kan De få meg inn?
Det nytter ikke. Han er ikke som De husker ham.
Hvis jeg har tilgitt ham, hvorfor straffer de ham da?
- Takk for Deres tid, sir Charles. - Freddie er en gammel venn.
Men jeg må advare Dem, Murray. Den amerikanske morderen er et åpent sår.
- Kanskje dette kan lege såret. - Neppe.
En politiker som tar ham i forsvar vil vekke offentlig forargelse.
Benådning eller nedsatt straff er helt utelukket.
- Hva er prisen for rettferd og nåde? - Den er høy for det første.
Og upopulær for det siste. Det fins tråder å trekke i.
Se til å få en høring, men hvis jeg var Dem, -
- ville jeg funnet ut hvem som da blir innkalt.
Og så ville jeg lurt inn noen ess.
William? William, kan du høre meg? Det er James.
- Ut, alle sammen. - William, hør hva vi sier.
Jeg har tatt med mrs. Merrett. Hun må snakke med deg.
- La ham være! - Med all respekt, min herre.
La dem være!
William.
William, jeg er her.
Det er Eliza.
Husker du det, William?
"Hvis kjærlighet ... hva så?"
Hvis kjærlighet hva så, William?
Hvis kjærlighet ...
... så kjærlighet.
Hvis kjærlighet, så kjærlighet.
Reis Dem.
- Vet De hvorfor De er her? - Ja.
Og mener De, overbetjent, at omstendighetene har endret seg?
Nei.
- Hvordan gled han inn i katalepsien? - Under behandlingene.
- Med pasientens tillatelse? - Naturligvis.
Med all respekt, så bør spørsmålet være et annet.
Hvor og hos hvem vil slik misforstått medynk la ham ende?
Det fins ingen andre steder. Dette er hans hjem.
Takk, mrs. Merrett. Ønsker De å si noe mer?
Ja.
Min mann hadde ikke fortjent det som skjedde med ham.
Han arbeidet hardt. Holdt familien sammen.
Og så en dag var han borte, og ikke noe kunne få ham tilbake.
Det som skjedde med ham var ikke rett.
I lang tid etter at han døde likte jeg ikke å minnes ham.
Ikke engang hvordan han så ut.
Det vil jeg gjerne si unnskyld for.
Han hadde fortjent bedre.
Min mann var snill, men han kunne også bli sint.
Engang ble han så arrig at han sparket til varmeapparatet.
Han brente foten på kullene og haltet i ukevis.
En dag tok han Jack i å halte etter ham for å drive ap med ham.
Husker du det?
Han så på Jack ...
Og så begynte han å le så høyt at han nesten datt.
Det var ofte derfor han var sint.
Fordi han trengte barna sine. Dere var hans elskede barn.
Han ville ha dem til å få ham til å le.
Hadde George vært her nå, ville han syns dette er urettferdig.
Jeg tror at dette ville gjort ham sint.
Han kunne ikke sagt det med så mange fjonge ord.
Men jeg vet at han hadde villet få slutt på dette.
Får jeg snakke med Dem et øyeblikk?
Jeg leverer rapporten min om to dager.
Vi ber bare om en antydning om hvordan De vil stemme.
Han kan ikke løslates. Behandlingene er problematiske.
Men det er en anklage mot hele systemet for gale kriminelle, -
- og det skal vi ikke sette oss til doms over her.
Dr. Minor er svært forstyrret. For hans egen skyld han ikke løslates.
- Er det ikke noe annet vi kan gjøre? - Uansett har De én dag.
Så må jeg levere rapporten.
Vi kan prøve én siste ting, James, men da må du smøre tykt på.
En væpnet bande latviere har forskanset seg i en bygning.
Scots Guards har omringet den. Det er en beleiring.
Så nå er han i meget slett lune.
Vent her.
Beklager, gutter. Det går ikke. Feil tidspunkt.
Min herre. Min herre.
Mr. Churchill!
Tilgi meg. Det var uforskammet.
Jeg kjenner Dem ikke. Jeg vet ikke hva slags mann De er.
Deres embete tillater meg å ønske hva slags mann De bør være.
Deres avgjørelser påvirker livet til alle her i landet.
Og jeg står her foran Dem på vegne av et enkelt menneskeliv.
Et som er komplisert, smertefullt og bittert, men likefullt et liv.
Og derfor verd å redde, og uvurderlig.
Hvis Deres overbevisning er som jeg mener den bør være, -
- at ethvert liv har fortjent en sjanse, -
- så vær så snill å høre på det jeg har kommet for å si.
Vær så snill.
Vel, jeg sa "smøre tykt på".
Charles.
Jeg løslater ikke dr. Minor.
Premierministeren støtter det ikke. Folket godtar det ikke.
Heldigvis gir ordboken Deres en måte å skjule det på.
Jeg vil deportere dr. Minor.
Såvidt jeg kan se har han familie i Connecticut.
Jeg lar styret få vite at han bør sendes hjem.
En uønsket fremmed. La Amerika ta seg av sin villfarne sønn.
Sørg for at dette kommer i orden. Gå tilbake til arbeidet.
Nasjonen trenger Dem. Og la meg gå tilbake til mitt arbeid.
- Tusen takk. - Gratulerer, doktor.
LØSLATELSE
- Dette er Freddie Furnivall. - En ære, doktor.
- Det er umulig. - De er klare.
- Et øyeblikk, takk. - Ja.
Jeg er her, William. Rett der borte.
Greit.
Bra. Sitt stille på tre.
En, to, tre.
Dette er vår bok. Noe å lese ombord på skipet.
Vet hun det?
- Ja, det gjør hun. - Si til henne at jeg ...
- Si det til henne. - Det skal jeg.
Har du sett den siste korrekturkopien av omslaget?
UNDER KONGEHUSETS HØYE BESKYTTELSE
Det heldige med disse fryktelige menneskene -
- er at de tror på monarkens gudegitte rett til å regjere.
Systemet faller sammen hvis de ikke adlyder dette intrikate idioti.
Det bruker vi mot dem. Boken din er utenfor fare, James.
Og du kan stå til rors så lenge du vil.
Eller til du rister av støvets lenker.
- Ja. - Hva nå?
Nå og for alltid, min kjære Gell, er dr. Murray selve ordboken.
Kanskje De skulle hvile litt.. Jeg hører Sør-Frankrike er fint ...
... hvis man vil gjenoppfriske ånden.
Sir James A.H. Murray ble adlet 26. juni 1908.
Han fullførte alt til og med bokstaven T.
Han døde av lungehinnebetennelse 26. juli 1915.
Ordboken var fremme ved "turndown".
Dr. William Chester Minor ble, etter behandling i Washington, -
- diagnostisert med schizofreni.
Han døde i søvne i sitt hjem av lungebetennelse 26. mars 1920.
Ordboken var fremme ved "Vywer"
Ordboken består av 12 bind, 414 825 ord og 1 827 306 sitater.
Den første utgaven av "Oxford English Dictionary" lå klar 1. januar 1928, -
- 70 år etter at ideen ble født.
Den lever videre.
Subtitles by sub.Trader subscene.com
Oversettelse: Tron Furu Scandinavian Text Service